Проект
Закон України
Про обіг земель сільськогосподарського призначення
Цей Закон визначає правові, економічні, соціальні, організаційні засади обігу земель
сільськогосподарського призначення.
Розділ І
ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ
Стаття 1. Визначення основних термінів
1. У цьому Законі наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:
земельний масив — сукупність земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення,
що складаються з сільськогосподарських та необхідних для їх обслуговування
несільськогосподарських угідь (зокрема, земель під польовими дорогами, меліоративними
системами, господарськими шляхами, прогонами, лінійними об’єктами, об’єктами інженерної
інфраструктури, а також ярами, заболоченими землями, іншими угіддями, що знаходяться в
середині земельного масиву), мають спільні межі та обмежені природними та/або штучними
елементами рельєфу (автомобільними дорогами загального користування, полезахисними
лісовими смугами та іншими захисними насадженнями, водними об’єктами тощо);
консолідація земель сільськогосподарського призначення — комплекс організаційних, правових,
землевпорядних та інших заходів, що полягає в економічно обґрунтованому об’єднанні
землевласниками та землекористувачами земельних ділянок і земель сільськогосподарського та
несільськогосподарського призначення у єдині земельні масиви, місце розташування, розміри,
конфігурація та склад угідь яких забезпечують стале землекористування;
обіг земель сільськогосподарського призначення — врегульовані нормами законодавства
суспільні відносини щодо переходу прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення
з підстав і в порядку, визначеному законом, договором, рішенням суду;
рівноцінні земельні ділянки — земельні ділянки сільськогосподарського призначення,
розташовані в одному або у суміжних земельних масивах, одного цільового призначення,
нормативна грошова оцінка яких однакова або відрізняється не більше як на 10 відсотків;
справедлива ринкова ціна на землю — ціна, за якою земельна ділянка передається іншому
власнику за умови, що продавець бажає передати таку земельну ділянку, а покупець бажає її
придбати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою інформацією про таку земельну ділянку, а також ціни, які
склалися на ринку подібних земельних ділянок;
строк експозиції земельної ділянки — строк дії пропозиції продавця щодо продажу земельної
ділянки або прав на неї на певних умовах. Для цілей цього Закону строк експозиції становить 3
місяці і складається з двох періодів. Перший період строку експозиції становить два місяці, другий
період строку експозиції – один місяць.
Стаття 2. Мета та основні завдання державної політики у сфері обігу земель
сільськогосподарського призначення
1. Метою державної політики у сфері обігу земель сільськогосподарського призначення є
забезпечення реалізації приватних, суспільних і державних інтересів у процесі обігу таких земель
на загальноприйнятних у суспільстві засадах з урахуванням соціально-економічних,
демографічних, екологічних, юридичних та інших чинників, подолання негативних наслідків
мораторію на купівлю-продаж земель сільськогосподарського призначення та суцільної парцеляції
цих земель.
2. Основними завданнями державної політики у сфері обігу земель сільськогосподарського
призначення є:
зміцнення продовольчої безпеки держави;
захист законних інтересів власників та користувачів земельних ділянок;
покращення рівня зайнятості сільського населення та демографічного стану у сільській
місцевості;
забезпечення сталого землекористування, раціонального та ефективного використання
земель;
підвищення капіталізації та ліквідності землі як економічного активу;
забезпечення справедливої ринкової ціни на землю;
запобігання уникнення фіскальних втрат та застосування тіньових схем ухиляння від
оподаткування, рейдерських схем захоплення земель, використання підставних осіб при
набутті права власності та користування на землю;
запровадження механізмів запобігання спекулятивних операцій та монополізації земель
сільськогосподарського призначення.
3. Шляхи реалізації завдань державної політики у сфері обігу земель сільськогосподарського
призначення:
закріплення мінімальних норм зайнятості населення на одиницю площі
сільськогосподарських угідь;
обмеження площі земель, що може знаходитись у власності однієї особи;
запровадження диференційованого розміру державного мита при здійсненні продажу
земель протягом певного строку;
встановлення вимог до потенційних покупців земельних ділянок;
упередження подрібнення земельних ділянок;
встановлення особливостей щодо зміни цільового призначення земельних ділянок
сільськогосподарського призначення;
запровадження мінімального строку оренди земельних ділянок.
Стаття 3. Правове регулювання відносин, що виникають у процесі обігу земель
сільськогосподарського призначення
Відносини, що виникають у процесі обігу земель сільськогосподарського призначення,
регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України,
цим Законом, іншими нормативно-правовими актами України, а також чинними міжнародними
договорами України, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України.
Стаття 4. Сфера дії цього Закону
1. Цей Закон регулює відносини, пов’язані з обігом земельних ділянок сільськогосподарського
призначення та прав на них для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ведення
фермерського господарства, ведення підсобного сільського господарства, земельних ділянок,
виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого
селянського господарства, земельних часток (паїв), а також часток в праві спільної власності на
вищезазначені земельні ділянки сільськогосподарського призначення.
2. Дія цього Закону не поширюється на земельні ділянки, надані громадянам для ведення
особистого селянського господарства (крім земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості)
власникам земельних часток (паїв)), садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, а
також на суспільні відносини, що виникають при відчуженні земельних ділянок для суспільних
потреб чи з мотивів суспільної необхідності.
Стаття 5. Суб’єкти обігу земель сільськогосподарського призначення
1. Суб’єктами обігу земель сільськогосподарського призначення є громадяни, юридичні особи,
органи місцевого самоврядування, органи виконавчої влади та Державний земельний банк.
2. Продавцями земельних ділянок сільськогосподарського призначення та прав на них, земельних
часток (паїв), часток в праві спільної власності на земельні ділянки сільськогосподарського
призначення є їх власники, які реалізують своє право з урахуванням особливостей цього Закону.
3. Покупцями земельних ділянок сільськогосподарського призначення та прав на них можуть
бути:
держава в особі органів виконавчої влади;
територіальні громади в особі сільських, селищних, міських рад;
Державний земельний банк, який стовідсотково належить державі та не підлягає приватизації;
громадяни України, які відповідно до вимог статті 13 цього Закону зареєструвалися на офіційному
веб-порталі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, та відповідають таким вимогам:
зареєстровані та не менше трьох років проживають у населеному пункті, розташованому в радіусі
20 кілометрів від земельної ділянки, що продається;
мають намір, переважно власною або сімейною працею, вести на земельній ділянці самостійне
товарне сільськогосподарське виробництво;
мають досвід роботи у сільському господарстві чи займаються веденням товарного
сільськогосподарського виробництва та зареєстровані як фізичні особи – підприємці, або є
членами фермерського господарства.
4. Іноземці, особи без громадянства, іноземні держави, міжнародні урядові та неурядові
організації, юридичні особи не можуть набувати у власність земельні ділянки
сільськогосподарського призначення, крім набуття їх у спадщину за Законом.
5. Особи, зазначені у частині четвертій цієї статті, які отримали у спадщину земельні ділянки
сільськогосподарського призначення, зобов’язані відчужити їх протягом одного року з дати
набуття.
Розділ ІІ
ОСОБЛИВОСТІ КУПІВЛІ-ПРОДАЖУ, НАДАННЯ В КОРИСТУВАННЯ ЗЕМЕЛЬНИХ
ДІЛЯНОК СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ПРИЗНАЧЕННЯ
Стаття 6.  Продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які входять в єдиний
масив та використовуються в сівозміні
Продаж земельних ділянок, які входять в єдиний масив та використовуються в сівозміні, не є
підставою для розірвання договору оренди землі та зміни умов використання у сівозміні новим
власником земельної ділянки.
Стаття  7. Перехід права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з
меліоративними системами
1. Перехід права власності на земельну ділянку, на якій розташовані інженерна інфраструктура
меліоративних систем та її окремих об’єктів, а також інженерна інфраструктура міжгосподарських
меліоративних систем та її окремих об’єктів, які не перебувають у власності власника земельної
ділянки, не тягне за собою перехід права власності на зазначені об’єкти.
2. Власник земельної ділянки сільськогосподарського призначення, на якій розташовані
меліоративні системи, що не перебувають у його власності, зобов’язаний не створювати перешкод
у доступі та експлуатації таких систем та дотримуватися обмежень у використанні земельних
ділянок, встановлених згідно із законом.
Стаття 8.Перехід права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з
багаторічними насадженнями
1. Перехід права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення
товарного сільськогосподарського виробництва, ведення фермерського господарства, яка
перебуває у власності громадянина або юридичної особи, а також земельної ділянки, виділеної в
натурі (на місцевості) власнику земельної частки (паю) для ведення особистого селянського
господарства, на якій розміщені багаторічні насадження, що у процесі приватизації державного
майна в агропромисловому комплексі були внесені до статутного (складеного) капіталу
господарських товариств, здійснюється за умови попереднього відшкодування власнику
багаторічних насаджень їх вартості (крім випадків придбання земельної ділянки орендарем, який є
власником багаторічних насаджень).
2. При переході права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що
була передана в оренду для закладення нових багаторічних насаджень, право власності на такі
насадження зберігається за їх власниками.
3. У разі дострокового розірвання договору оренди землі з ініціативи власника земельної ділянки
сільськогосподарського призначення, на якій розміщені багаторічні насадження, що перебувають
у власності інших осіб, та відмови набувача такої земельної ділянки у поновленні договору оренди
землі, перехід права власності на такі земельні ділянки сільськогосподарського призначення
здійснюється за умови попереднього відшкодування власнику багаторічних насаджень їх вартості
(крім випадків придбання земельної ділянки власником багаторічних насаджень).
4. Відшкодування вартості багаторічних насаджень здійснюється за незалежною оцінкою майна
відповідно до Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні”.
5. Відомості про внесення багаторічних насаджень до статутного (складеного) капіталу
господарських товариств у процесі приватизації державного майна в агропромисловому комплексі
надаються державними органами приватизації безоплатно не пізніше п'яти робочих днів за
запитом власника земельної ділянки або власника багаторічних насаджень.
Стаття 9. Консолідація земель сільськогосподарського призначення у процесі їх обігу 
1. Консолідація земель сільськогосподарського призначення у процесі їх обігу здійснюється для
покращення структури, складу угідь, конфігурації та розміру земельних ділянок
сільськогосподарських землеволодінь та землекористувань.
2. Суб’єктами консолідації земель сільськогосподарського призначення є власники та користувачі
земельних ділянок, органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, Державний
земельний банк та заставодержателі.
3. Консолідація земель сільськогосподарського призначення здійснюється шляхом:
обміну земельної ділянки, розташованої у земельному масиві, на іншу рівноцінну земельну
ділянку згідно з вимогами Цивільного кодексу України, Закону України “Про порядок виділення в
натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)”;
об’єднання суміжних земельних ділянок їх власником відповідно до закону;
зміни меж та впорядкування угідь земель та земельних ділянок;
іншими способами, які не суперечать законодавству.
Шляхи та умови консолідації земель сільськогосподарського призначення обираються суб’єктами
консолідації самостійно.
4. Консолідація земель сільськогосподарського призначення здійснюється за проектом
землеустрою щодо консолідації земель сільськогосподарського призначення, який розробляється
на підставі дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин.
5. Для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо консолідації земель
ініціатори його розроблення подають заяву до центрального органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері земельних відносин. До заяви додаються:
письмове обґрунтування необхідності розроблення проекту;
перелік власників та користувачів земельних ділянок, які ініціюють розроблення проекту, а також
кадастрових номерів (за наявності), цільового призначення, площі таких земельних ділянок;
копії документів, що посвідчують право власності та користування земельними ділянками
ініціаторів розроблення проекту;
викопіювання із кадастрової карти (плану) відповідної адміністративно-територіальної одиниці із
зазначенням земельних ділянок, що входять до земельного масиву, який підлягає консолідації.
інформація про встановлені обмеження у використанні земельних ділянок, обтяження речових
прав на них;
письмова згода власників, орендарів, заставодержателів земельних ділянок на розроблення
проекту (за наявності);
письмова згода на встановлення заборони на відчуження, надання у користування земельних
ділянок, які підлягають консолідації.
До заяви також можуть бути додані пропозиції ініціаторів щодо заходів проекту консолідації
земель сільськогосподарського призначення.
6. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних
відносин розглядає протягом одного місяця подану заяву та у разі її відповідності вимогам,
зазначеним у частині п’ятій цієї статті, приймає рішення про надання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо консолідації земель сільськогосподарського призначення, який діє
протягом одного року з моменту його видачі.
Рішенням про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо консолідації земель
сільськогосподарського призначення визначаються:
орієнтовна площа земельного масиву, що підлягає консолідації;
земельні ділянки, що підлягають консолідації та розташовані у земельному масиві (із зазначенням
кадастрових номерів (за наявності), площі, місця розташування таких земельних ділянок, а також
відомостей про їх власників та користувачів).
7. Проект землеустрою щодо консолідації земель сільськогосподарського призначення
затверджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин.
8. Порядок консолідації земель сільськогосподарського призначення, склад, зміст та порядок
погодження проекту землеустрою щодо консолідації земель сільськогосподарського призначення
встановлюється Законом.
Стаття 10. Особливості обігу земель сільськогосподарського призначення державної та
комунальної власності
Земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності можуть бути
відчужені із земель державної та комунальної власності, лише у разі передачі їх до статутного
капіталу Державного земельного банку відповідно до законодавства та безоплатної передачі
громадянам відповідно до Земельного кодексу України.
Стаття 11. Переважне право на придбання земельної ділянки сільськогосподарського призначення,
що перебуває у приватній власності
1. У разі продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що перебуває у
приватній власності, переважне право на її придбання у перший період експозиції має держава,
яка реалізує це право через відповідні органи виконавчої влади, територіальнігромади, які
реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, Державний
земельний банк у зазначеній послідовності, які реалізують переважне право відповідно до цього
Закону.
У другий період строку експозиції переважне право на придбання земельної ділянки мають
громадяни України – власники суміжних земельних ділянок та орендар земельної ділянки у
зазначеній послідовності, які реалізують це право відповідно до цього Закону.
2. У разі продажу частки в праві спільної власності на земельну ділянку сільськогосподарського
призначення, переважне право на їх придбання мають співвласники земельної ділянки, що
перебуває у спільній власності, без додержання вимог продажу, передбачених цим Законом для
земельних ділянок приватної власності.
Якщо співвласники не виявили бажання на придбання частки в праві спільної власності на
земельну ділянку сільськогосподарського призначення, реалізація такого права здійснюється
відповідно до статей 12-14 цього Закону.
3. Договір купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення, проданої з
порушенням вимог цієї статті щодо переважного права, є нікчемним.
Стаття 12. Публічність волевиявлення продавців земельних ділянок сільськогосподарського
призначення щодо їх продажу 
1. Продавець земельної ділянки звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері земельних відносин з повідомленням про продаж земельної ділянки, в
якому зазначається місцерозташування земельної ділянки, її характеристика та ціна продажу,
реквізити банківського рахунку (для здійснення безготівкового розрахунку за операцію купівлі-продажу земельної ділянки).
Після закінчення повного строку експозиції продавець земельної ділянки може змінити умови її
продажу, зазначені у повідомленні, надіславши до центрального органу виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері земельних відносин, нове повідомлення про продаж земельної
ділянки.
Форма повідомлення про продаж земельної ділянки затверджується центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.
2. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних
відносин, безпосередньо, в момент звернення, здійснює реєстрацію такого повідомлення в журналі
реєстрації повідомлень та протягом 5 робочих днів з дня його реєстрації формує витяг з
Державного земельного кадастру, в якому зазначається нормативна грошова оцінка земельної
ділянки, та розміщує на своєму офіційному веб-порталі оголошення про продаж земельної ділянки
із зазначенням місцерозташування земельної ділянки, її характеристики та ціни продажу.
3. Дата опублікування оголошення про продаж земельної ділянки на офіційному веб-порталі
центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних
відносин, є датою початку строку експозиції такої земельної ділянки.
4. Технологічні та програмні засоби, необхідні для оприлюднення оголошення про продаж
земельної ділянки, повинні забезпечувати юридичним та фізичним особам можливість
безоплатного перегляду інформації щодо земельних ділянок, що продаються, із застосуванням
поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених
технологічних чи програмних засобів, цілодобово, без обмежень.
Стаття 13. Публічність волевиявлення покупців земельних ділянок сільськогосподарського
призначення щодо їх придбання
1. Громадяни України, які мають намір придбати земельну ділянку (земельні ділянки) у
відповідній місцевості (у радіусі до 20 кілометрів від місця постійного проживання) подають до
районної державної адміністрації декларацію покупця земельної ділянки сільськогосподарського
призначення за встановленою формою.
2. Районна державна адміністрація безпосередньо, в момент подання декларації, здійснює її
реєстрацію в журналі реєстрації декларацій, протягом 30 календарних днів з дня реєстрації
декларації перевіряє відомості, зазначені у декларації та, у разі відповідності потенційного
покупця вимогам, встановленим цим Законом, подає до центрального органу виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері земельних відносин, копію декларації для реєстрації на
офіційному веб-порталі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у
сфері земельних відносин.
Якщо потенційний покупець не відповідає вимогам, встановленим цим Законом, районна
державна адміністрація протягом 30 календарних днів з дня реєстрації декларації письмово
рекомендованим листом повідомляє про це потенційного покупця земельних ділянок
сільськогосподарського призначення з посиланням на норми законодавства.
3. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних
відносин, протягом 5 робочих днів з дня надходження копії декларації розміщує на своєму
офіційному веб-порталі інформацію про покупця земельної ділянки сільськогосподарського
призначення (прізвище, ім’я, по-батькові; місце проживання, строк проживання у відповідній
місцевості; освіта; досвід роботи у сільському господарстві чи ведення товарного
сільськогосподарського виробництва).
4. Форми декларації покупця земельної ділянки сільськогосподарського призначення та
журналу реєстрації декларацій затверджуються центральним органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.
Стаття  14.  Порядок продажу земельної ділянки сільськосподарського призначення приватної
власності
1. Суб’єкти, які мають переважне право на придбання земельної ділянки у перший період строку
експозиції, протягом двох місяців з дати опублікування оголошення про продаж земельної ділянки
на офіційному веб-порталі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику
у сфері земельних відносин, можуть заявити про свій намір придбати земельну ділянку за
оголошеною для продажу ціною, надіславши повідомлення (рішення) про свій намір
центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних
відносин.
2. У разі, якщо суб’єкти переважного права на придбання земельної ділянки у перший період
строку експозиції протягом двох місяців з дати опублікування оголошення про продаж земельної
ділянки на офіційному веб-порталі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин, не скористалися переважним правом, строк експозиції
продовжується ще на один місяць (другий період експозиції).
3. У другий період строку експозиції право на придбання земельної ділянки надається
громадянам України, які публічно заявили про свій намір на офіційному веб-порталі центрального
органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, відповідно
до статті 13 цього Закону та відповідають вимогам, встановленим статтею 5 цього Закону для
покупців земельних ділянок сільськогосподарського призначення.
Громадяни України, які бажають придбати земельну ділянку, зазначену в оголошенні, у другий
період строку експозиції надсилають до центрального органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері земельних відносин, повідомлення про свій намір щодо придбання
земельної ділянки.
До повідомлення додається виписка із банківської установи про наявність у потенційного покупця
земельної ділянки поточного рахунку (для здійснення безготівкового розрахунку за операцію
купівлі-продажу земельної ділянки), наявність на рахунку покупця коштів, достатніх для
придбання земельної ділянки (земельних ділянок, у разі наміру придбання декількох земельних
ділянок), податкова декларація та декларація про походження коштів, а також згода на обробку
персональних даних.
4. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних
відносин, який є розпорядником персональних даних покупців земельних ділянок
сільськогосподарського призначення, не пізніше наступного робочого дня після надходження
повідомлення, розміщує його на своєму офіційному веб-порталі.
Відносини, пов’язані із захистом і обробкою персональних даних регулюються Законом України
“Про захист персональних даних”.
Обробка персональних даних у базі персональних даних покупців земельних ділянок
сільськогосподарського призначення здійснюється відповідно до Типового порядку обробки
персональних даних у базах персональних даних, затвердженого Міністерством юстиції України.
5. Особа, яка бажає придбати земельну ділянку, може внести пропозицію про збільшення
покупної ціни на суму, кратну 10 відсоткам ціни, зазначеної в оголошенні, у разі якщо про
готовність придбати земельну ділянку за оголошеною ціною сповістили не менш як два покупця
шляхом надсилання додаткового повідомлення до центрального органу виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
6. У разі відсутності покупця протягом другого періоду строку експозиції, продавець земельної
ділянки може звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин, із заявою про продовження строку експозиції на визначений
або не визначений термін, про зняття пропозиції щодо продажу земельної ділянки, або про зміну
умов її продажу.
У разі, якщо протягом 5 робочих днів після закінчення повного строку експозиції земельної
ділянки продавець не звернувся із відповідною заявою, земельна ділянка знімається з продажу.
7. Якщо продавець звернувся із заявою про продовження строку експозиції на невизначений
строк, такий строк закінчується датою реєстрації (відображення) на офіційному веб-порталі
центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних
відносин, першої пропозиції щодо придбання цієї земельної ділянки.
8. Умови продажу земельної ділянки, зазначені в оголошені, не підлягають зміні до закінчення
повного строку експозиції земельної ділянки.
У разі зміни умов продажу земельної ділянки після закінчення повного строку експозиції, продаж
такої ділянки здійснюється відповідно до статей 12-14 цього Закону.
Продавець земельної ділянки зобов’язаний продати, а покупець придбати земельну ділянку за
ціною, зазначеною в оголошені про продаж земельної ділянки, а у разі її збільшення – за ціною,
зазначеною у додатковому повідомленні про збільшення ціни продажу.
9. Операції з купівлі-продажу земельних ділянок здійснюються у безготівковий спосіб.
10. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних
відносин, за зверненням покупця земельної ділянки протягом п’яти робочих днів безкоштовно
видає йому довідку про не порушення ним переважного права на придбання земельної ділянки та
додержання строку експозиції, які є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної
ділянки.
Підставами для відмови у видачі довідки про не порушення покупцем переважного права на
придбання земельної ділянки є:
порушення переважного права;
не додержання строку експозиції.
Форми довідки про не порушення покупцем переважного права на придбання земельної ділянки та
додержання строку експозиції, а також додаткового повідомлення про збільшення ціни продажу
затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної
політики у сфері земельних відносин.
11. Форма декларації про походження коштів затверджується центральним органом виконавчої
влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в
частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізації єдиної державної
податкової, державної митної політики.
12. Обов’язковою умовою укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки
сільськогосподарського призначення є наявність у покупця земельної ділянки
сільськогосподарського призначення довідки про не порушення ним переважного права на
придбання земельної ділянки та додержання строку експозиції.
Розділ IІІ
ОСОБЛИВОСТІ ІНШИХ ПРАВОВИХ ФОРМ ОБІГУ ЗЕМЕЛЬ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО
ПРИЗНАЧЕННЯ
Стаття  15.  Набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення на
підставі інших цивільно-правових договорів
Громадяни України, територіальні громади села, селища, міста в особі сільських, селищних,
міських рад, держава в особі органів виконавчої влади та Державний земельний банк мають право
набувати у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення на підставі інших
цивільно-правових договорів лише у випадках, визначених цим Законом, або за рішенням суду.
Стаття  16.  Особливості укладення договору дарування земельної ділянки
сільськогосподарського призначення  та частки в праві спільної власності на земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
1. Земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яка перебуває у власності громадянина,
та частка в праві спільної власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення,
можуть бути відчужені шляхом укладення договору дарування лише на користь держави,
територіальної громади, Державного земельного банку або членів сім’ї фізичної особи –
громадянина України.
Для цілей цього Закону до членів сім’ї фізичної особи відносяться її чоловік або дружина, прямі
родичі (діти або батьки) фізичної особи, її чоловіка або дружини, а також чоловік або дружина
будь-якого прямого родича фізичної особи або її чоловіка (дружини).
Стаття  17.Обмін земельними ділянками сільськогосподарського призначення 
Власник земельної ділянки сільськогосподарського призначення має право обміняти її на
рівноцінну земельну ділянку.
РОЗДІЛ ІV.
ОБМЕЖЕННЯ ОБІГУ ЗЕМЕЛЬНИХ ДІЛЯНОК СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО
ПРИЗНАЧЕННЯ
Стаття 18.Граничні розміри земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власності
та користуванні
1. У приватній власності громадян України можуть перебувати земельні ділянки
сільськогосподарського призначення загальною площею до 100 гектарів, крім набуття таких
земельних ділянок у спадщину за законом.
2. До загальної площі земельних ділянок у приватній власності однієї особи включається площа
частки у власності на земельну ділянку, якою ця особа володіє на праві спільної часткової
власності, та площа земельних ділянок, якою ця особа володіє на праві спільної сумісної
власності.
3. У разі успадкування земельних ділянок (крім успадкування за законом) та перевищення
внаслідок цього загальної площі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, яка
може перебувати у власності одного громадянина України, громадянин зобов’язаний протягом
одного року з дня набуття права власності на такі земельні ділянки привести загальну площу
належних йому земельних ділянок до 100 гектарів шляхом відчуження відповідно до статті 21
цього Закону.
4. Обмеження щодо граничних розмірів земельних ділянок сільськогосподарського призначення,
що можуть перебувати у власності, не поширюються на державу, територіальні громади та
Державний земельний банк.
5. Загальна площа земельних ділянок сільськогосподарського призначення, яка може перебувати в
оренді однієї особи, з урахуванням осіб, пов’язаних з нею відносинами контролю, не може
перевищувати 20відсотків  площі сільськогосподарських угідь на території району та 100 тисяч
гектарівплощі сільськогосподарських угідь на території України.
6. Контроль за дотриманням обмежень щодо граничної площі земельних ділянок
сільськогосподарського призначення у власності та користуванні здійснюється відповідно до
законодавства.
Стаття 19.Встановлення мінімальних розмірів земельних ділянок сільськогосподарського
призначення 
1. Відчуження частини земельної ділянки здійснюється після виділення цієї частини в окрему
земельну ділянку.
2. Забороняється здійснювати поділ земельної ділянки сільськогосподарського призначення, якщо
в результаті його утвориться хоча б одна земельна ділянка менше мінімального розміру,
встановленого Кабінетом Міністрів України для земельних ділянок, які утворюються в результаті
поділу земельної ділянки фермерського господарства, що успадковується, крім випадків її
приєднання до іншої суміжної земельної ділянки в процесі консолідації земель.
3. Земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що успадковується двома або більше
спадкоємцями, не підлягає поділу, якщо в результаті його утвориться хоча б одна земельна
ділянка менше мінімального розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України для земельних
ділянок, які утворюються в результаті поділу земельної ділянки фермерського господарства, що
успадковується.
Стаття 20. Заборона зміни цільового призначення земельних ділянок сільськогосподарського
призначення
Забороняється протягом 10 років з дня укладення договору відчуження, крім відчуження
земельних ділянок для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності відповідно до
закону, змінювати цільове призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення
для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ведення фермерського господарства,
ведення підсобного сільського господарства, земельних ділянок, виділених в натурі (на
місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства
та надавати і використовувати їх для ведення садівництва.
Стаття 21.Відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення або частки у праві
спільної власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення власником, якому
відповідно до законодавства вони не можуть належати на праві власності
1. Особа, у якої опинилася у власності земельна ділянка сільськогосподарського призначення або
частка у праві спільної власності на земельну ділянку із земель сільськогосподарського
призначення, які в силу закону не можуть належати їм на праві власності, або порушені граничні
розміри земельної ділянки, повинні їх відчужити відповідно до вимог цього Закону.
Відчуження земельної ділянки (її частини) або частки у праві спільної власності на земельну
ділянку із земель сільськогосподарського призначення, придбаних до набрання чинності цим
Законом, має бути здійснено її власником протягом року з дня набрання чинності цим Законом.
Земельна ділянка (її частина) або частка у праві спільної власності на земельну ділянку із земель
сільськогосподарського призначення, придбана після набуття чинності цим Законом, підлягає
відчуженню протягом року з дня виникнення права власності на цю земельну ділянку або права
власності на частку у праві спільної власності на земельну ділянку.
2. Уповноважений орган виконавчої влади у сфері державного контролю за використанням та
охороною земель протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про порушення вимог частини
першої цієї статті, зобов’язаний звернутися до суду із заявою про примусове відчуження земельної
ділянки або частки у праві спільної власності на земельну ділянку із земель
сільськогосподарського призначення у порядку, встановленому статтями 12-14 цього Закону.
3. Якщо протягом трьох місяців з дати опублікування оголошення про продаж земельної ділянки
на офіційному веб-порталі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику
у сфері земельних відносин, ніхто не виявив бажання придбати земельну ділянку (її частину) або
частку в праві спільної власності на земельну ділянку із земель сільськогосподарського
призначення за оголошеною для продажу ціною, ціна продажу земельної ділянки (її частини) або
частки у праві спільної власності знижується кожні три місяці експозиції на 10 відсотків.
Розділ V
ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ
1. Цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року, крім:
статті 5 (за виключенням абзацу п’ятого частини третьої), статей 6, 7, 9, 10, 15, 16, 17, пункту 2,
підпунктів “а” - “и” (за виключенням абзацу третього), підпунктів “і”, “й”, “к”, л підпункту 1,
підпунктів 2, 4, 5, 8 пункту 4 розділу V “Прикінцеві та перехідні положення” цього Закону, які
набирають чинності з 1 січня 2014 року.
2. З 1 січня 2014 року переходять:
а) у державну власність – розташовані за межами населених пунктів землі та земельні ділянки:
під польовими дорогами, в тому в числі проектними, лісосмугами, господарськими дворами
(фермами, токами тощо), інші земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які за
рішенням загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств і організацій
не підлягали паюванню, якщо такі землі чи земельні ділянки не передані у власність у порядку,
визначеному законом;
земельні ділянки сільськогосподарського призначення (у разі відсутності спадкоємців за заповітом
і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови
від її прийняття), якщо такі земельні ділянки, у порядку визначеному законом, судом визнані
відумерлою спадщиною;
не витребувані (протягом 15 років з моменту видачі державного акта на право колективної
власності) земельні частки (паї) у разі прийняття відповідного рішення судом;
а) у комунальну власність – розташовані у межах населених пунктів землі та земельні ділянки:
під польовими дорогами, в тому в числі проектними, лісосмугами, господарськими дворами
(фермами, токами тощо), інші земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які за
рішенням загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств і організацій
не підлягали паюванню, якщо такі землі чи земельні ділянки не передані у власність у порядку,
визначеному законом;
земельні ділянки сільськогосподарського призначення (у разі відсутності спадкоємців за заповітом
і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови
від її прийняття), якщо такі земельні ділянки, у порядку визначеному законом, судом визнані
відумерлою спадщиною;
не витребувані (протягом 15 років з моменту видачі державного акта на право колективної
власності) земельні частки (паї) у разі прийняття відповідного рішення судом.
3. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення, отримані у спадщину іноземцями,
особами без громадянства, юридичними особами, іноземними державами, міжнародними
урядовими та неурядовими організаціями до набрання чинності цим Законом, зобов’язані
відчужити їх протягом одного року з дати набрання чинності цим Законом.
4. Внести зміни до таких законодавчих актів України:
1)у Земельному кодексіУкраїни  (Відомості Верховної Ради України, 2002 р., № 3—4, ст. 27; 2006
р., № 21, ст. 170; 2008 р., № 27—28, ст. 253, № 48, ст. 358):
а)  у статті 20: 
частину першу після абзацу першого доповнити новим абзацом такого змісту:
“Визначення цільового призначення земельних ділянок в межах певної категорії земель
здійснюється при їх формуванні відповідно до класифікації, встановленої центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.”;
абзац другий відповідно вважати абзацом третім;
доповнити частиною восьмою такого змісту:
“8. Зміну цільового призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення для
ведення товарного сільськогосподарського виробництва, для ведення фермерського господарства,
що перебувають у державній чи комунальній власності, допускається здійснювати з урахуванням
затверджених схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних одиниць та плану зонування або детального плану
території.”;
б)  у статті 22: 
частину третю викласти в такій редакції:
“3. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність:
а) громадянам – для ведення особистого селянського господарства, садівництва, ведення
фермерського господарства, ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
б) Державному земельному банку – для всіх видів цільового призначення (використання) в межах
категорії земель сільськогосподарського призначення.”;
після частини третьої доповнити новою частиною такого змісту:
“4. Землі сільськогосподарського призначення надаються в користування:
а) громадянам – для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва,
сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
б) Державному земельному банку – для всіх видів цільового призначення (використання) в межах
категорії земель сільськогосподарського призначення.
в) сільськогосподарським підприємствам та фермерським господарствам – для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва;
г) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським
професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам – для дослідних і навчальних цілей,
пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства;
ґ) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і
об’єднанням громадян – для ведення підсобного сільського господарства;
д) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції – для розміщення власної інфраструктури.”;
частини четверту та п’яту відповідно вважати частинами п’ятою та шостою;
частину п’яту після слів “сільськогосподарського виробництва” доповнити словами “та
фермерського господарства”;
частину шосту викласти в такій редакції:
“6. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення, частки у праві спільної сумісної та
спільної часткової власності, земельні частки (паї) не можуть передаватися у власність юридичним
особам (крім Державного земельного банку), іноземцям, особам без громадянства, іноземним
державам, міжнародним урядовим та неурядовим організаціям.”;
доповнити частиною сьомою такого змісту:
“7. Обіг земель сільськогосподарського призначення регулюється Законом України “Про обіг
земель сільськогосподарського призначення” з урахуванням вимог цього Кодексу.”;
в)  частини першу та восьму статті 25  викласти в такій редакції:
“1. При приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій сільськогосподарські угіддя, крім тих, що залишаються у державній або
комунальній власності, передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій,
працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров’я,
розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням
кожному з них земельної частки (паю).
8. Внутрігосподарські шляхи, господарські двори, полезахисні лісосмуги та інші захисні
насадження, гідротехнічні споруди, водойми тощо можуть бути відповідно до цього Кодексу
передані у власність громадян, надані у користування, сільськогосподарським підприємствам,
установам та організаціям, що створені колишніми працівниками державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або передані у власність держави.”;
г)частини першу та другу статті 28викласти в такій редакції:
“1. Сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям землі
сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва
можуть належати на праві користування.
2. Право власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення може набуватися
такими підприємствами, установами та організаціями шляхом внесення до статутного капіталу
земельних ділянок їх засновників та придбання земельних ділянок за договорами купівлі-продажу,
ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.”;
ґ) доповнити статтею 28-1  такого змісту:
“Стаття 28-1. Земельні ділянки Державного земельного банку
1. Державному земельному банку земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть
належати на праві власності, оренди, користування чужою земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб (емфітевзису), користування чужою земельною ділянкою для
забудови (суперфіцію).
2. Право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення Державний
земельний банк може набувати шляхом внесення до його статутного капіталу земельних ділянок
відповідно до закону та придбання їх за договорами купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами.
3. Право оренди на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, право користування
чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування
чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) Державний земельний банк може набувати
на підставі договору оренди землі, договору емфітевзису, договору суперфіцію та договорів
відчуження цих прав.
4. Реалізація права власності на землю Державним земельним банком здійснюється відповідно до
закону.”;
д) у статті 37:
частину першувикласти в такій редакції:
“1. Приватні несільськогосподарські підприємства, установи та організації можуть набувати в
оренду землі сільськогосподарського та у власність або оренду землі іншого призначення для
ведення підсобного господарства.”;
частину другу виключити;
е) статтю 81  доповнити частиною п’ятою такого змісту:
“5. У разі припинення громадянства України особами, які мають у власності земельні ділянки
сільськогосподарського призначення, такі земельні ділянки протягом року з дати набуття
громадянства (підданства) іншої держави підлягають відчуженню.”;
є) частину четверту статті 93доповнити абзацом другим такого змісту:
“Для земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва строк оренди визначається з урахуванням періоду ротації
основної сівозміни згідно з проектами землеустрою, та не може бути менше, ніж 15 років.”;
ж) частину п’яту статті 116 доповнити абзацом другим такого змісту:
“Передача Кабінетом Міністрів України земельних ділянок сільськогосподарського призначення
державної власності, що перебувають в оренді громадян або юридичних осіб, до статутного
капіталу Державного земельного банку здійснюється без припинення права оренди на такі
земельні ділянки.”;
з) доповнити статтею 123-1  такого змісту:
“Стаття 123-1. Передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної
власності до статутного капіталу Державного земельного банку
1. Передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до
статутного капіталу Державного земельного банку здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів
України після їх формування за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок, або
за матеріалами інвентаризації земель.
Передача до статутного капіталу Державного земельного банку раніше сформованих, але не
зареєстрованих у Державному земельному кадастрі земельних ділянок, здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості), або за матеріалами інвентаризації земель.
Передача до статутного капіталу Державного земельного банку раніше сформованих та
зареєстрованих у Державному земельному кадастрі земельних ділянок здійснюється без
розроблення документації із землеустрою.
2. Державний земельний банк для одержання у статутний капітал земельної ділянки за
відповідною документацією із землеустрою, звертається з клопотанням про надання дозволу на
розробку такої документації до Кабінету Міністрів України.
У клопотанні про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення.
До такого клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце
розташування та розмір земельної ділянки.
У клопотанні про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) зазначаються місце розташування,
розмір земельної ділянки, її цільове призначення та (у разі наявності) кадастровий номер
земельної ділянки. До такого клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування та розмір земельної ділянки.
3. Кабінет Міністрів України у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення
відповідної документації із землеустрою або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути невідповідність місця розташування
земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а
також схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель
адміністративно-територіальних утворень, та відсутність у Державному бюджеті коштів на
виконання зазначених робіт.
4. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних
відносин, за дорученням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства про державні
закупівлі здійснює відбір виконавців робіт із землеустрою та організовує виконання цих робіт.
Фінансування робіт із землеустрою здійснюється згідно із Законом України про Державний
бюджет України на відповідний рік.
5. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та матеріали інвентаризації земель
погоджуються у порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
6. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій
державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається розробником до
центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних
відносин для здійснення такої експертизи.
7. Якщо земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі, Державний
земельний банк звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин, з клопотанням про підготовку Кабінету Міністрів України
пропозицій щодо передачі земельної ділянки до статутного капіталу Державного земельного
банку.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин,
у строк, що не перевищує чотирнадцяти робочих днів з дня отримання клопотання, подає Кабінету
Міністрів України пропозиції для прийняття відповідного рішення.
8. Документація із землеустрою, погоджена в установленому законодавством порядку, разом з
позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації (у разі необхідності її
здійснення згідно із законом), після реєстрації земельної ділянки у Державному земельному
кадастрі, подається центральним органом виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної
політики у сфері земельних відносин на затвердження до Кабінету Міністрів України.
9. Рішенням Кабінету Міністрів України про передачу земельної ділянки до статутного капіталу
Державного земельного банку здійснюється:
затвердження документації із землеустрою (крім випадків, коли відповідно до абзацу третього
частини першої цієї статті така документація не розробляється);
передача до статутного капіталу Державного земельного банку земельної ділянки.”;
и) статтю 130  викласти в такій редакції:
“Стаття 130. Покупці земель сільськогосподарського призначення для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
1. Покупцями земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва можуть бути:
а) громадяни України, які не набули громадянства (підданства) іншої держави, та відповідають
вимогам, встановленим Законом України “Про обіг земель сільськогосподарського призначення”;
б) держава в особі органів виконавчої влади;
в) територіальні громади села, селища, міста в особі сільських, селищних, міських рад;
г) Державний земельний банк.
2. Переважне право на купівлю земельної ділянки сільськогосподарського призначення для
ведення товарного сільськогосподарського виробництва має держава в особі органів виконавчої
влади, територіальні громади села, селища, міста в особі сільських, селищних, міських рад та
Державний земельний банк, які реалізують це право у порядку, встановленому Законом України
“Про обіг земель сільськогосподарського призначення.”;
і)  частину другу статті 134  після абзацу двадцять третьогодоповнити новим абзацом такого
змісту:
“надання не виділених в натурі польових шляхів та лісосмуг, спроектованих для обслуговування
земельних ділянок, які були виділені в єдиних сільськогосподарських масивах у натурі (на
місцевості) власникам земельних часток (паїв) із земель колективної власності;”;
ї)  частину першустатті 140  доповнити пунктом “є” такого змісту:
“є) систематична несплата земельного податку протягом більше ніж двох календарних років.”;
й)  пункт “д” частини першоїстатті 141  доповнити словами“протягом більше ніж двох
календарних років”;
к)частину третюстатті 201  викласти в такій редакції:
“3. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру
земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно
із законом, відчуженні земельних ділянок, які перебувають у власності громадян, що здійснюють
таке відчуження, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат
сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею
понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд,
вартості земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для
внесення їх до статутного капіталу Державного земельного банку, а також при розробці
показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони
земель.”;
л)пункти 13, 14, 15розділу Х “Перехідні положення ” виключити;
2)  частини першу та третю статті 1277 Цивільного кодексуУкраїни (Відомості Верховної Ради
України, 2003 р., № 40—44, ст. 356; 2008 р., № 48, ст. 358) викласти в такій редакції:
“1. У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою
за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної
ділянки (крім земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих за межами
населених пунктів), а щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення,
розташованих за межами населених пунктів, — за заявою центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за місцем розташування земельної
ділянки.
3. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем
розташування земельної ділянки, а на земельні ділянки сільськогосподарського призначення,
розташовані за межами населених пунктів, – у власність держави.”;
у частині четвертій слова “Територіальна громада” замінити словами “Держава, територіальна
громада”;
3)у Декреті Кабінету Міністрів України “Про державне мито”(Відомості Верховної Ради України,
1993 р., № 13, ст.113):
а) статтю 2доповнити пунктом 15 такого змісту:
“15) за посвідчення договорів купівлі-продажу земельних ділянок сільськогосподарського
призначення (сільськогосподарських угідь) для ведення товарного сільськогосподарського
виробництва та особистого селянського господарства у разі їх продажу протягом десяти років з
дня укладання договору відчуження, за яким ця ділянка перейшла у власність відчужувача, крім
продажу земельних ділянок, набутих до набрання чинності цим Законом, відчуження
банківськими та іншими кредитними установами земельних ділянок сільськогосподарського
призначення, право власності на які перейшло до них у рахунок погашення заборгованості за
договірними зобов’язаннями, та відчуження на користь членів сім’ї фізичної особи. При цьому
членами сім’ї фізичної особи вважаються її чоловік або дружина, прямі родичі (діти або батьки)
фізичної особи, її чоловіка або дружини, а також чоловік або дружина будь-якого прямого родича
фізичної особи або її чоловіка (дружини).”;
б) у пункті 3 статті 3:
у підпункті “б” слова “1 відсоток суми договору” замінити словами “1 відсоток від нормативної
грошової оцінки земельної ділянки”
доповнити підпунктом “б-1” такого змісту:
“б-1) за посвідчення договорів купівлі-продажу земельних ділянок сільськогосподарського
призначення (сільськогосподарських угідь) для ведення товарного сільськогосподарського
виробництва та особистого селянського господарства у разі їх продажу:
у перший рік з дня укладання договору відчуження, за яким ця ділянка перейшла у власність
відчужувача - 100 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки;
у другий рік - 90 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки;
у третій рік - 80 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки;
у четвертий рік - 70 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки;
у п‘ятий рік - 60 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки;
у шостий рік - 50 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки;
у сьомий рік - 40 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки;
у восьмий рік - 30 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки;
у дев‘ятий рік - 20 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки;
у десятий рік - 10 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки.”;
4)частину п’яту статті 5 Закону України “Про оцінку земель” (Відомості Верховної Ради України
(ВВР), 2004, № 15, ст.229) після слів “згідно із Законом” доповнити словами “відчуженні
земельних ділянок, які перебувають у власності громадян, що здійснюють таке відчуження” та
після слів “фізкультурно-оздоровчих споруд” доповнити словами “вартості земельних ділянок
сільськогосподарського призначення державної власності для внесення їх до статутного капіталу
Державного земельного банку”;
5) у Законі України“Про оренду землі” (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., № 10, ст. 102;
2008 р., № 27—28, ст. 253, № 48, ст. 358; 2010 р., № 5, ст. 40):
а) частину четверту статті 4  після слів “Рада міністрів Автономної Республіки Крим” доповнити
словами “центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних
відносин”;
б) статтю 8-1  викласти в такій редакції:
“Стаття 8-1. Відчуження орендарем права оренди на земельну ділянку державної або комунальної
власності
Право оренди на земельну ділянку державної або комунальної власності може бути відчужено її
орендарем іншим особам, внесено до статутного капіталу, передано у заставу, іпотеку, крім
випадків, передбачених у договорі оренди.
Відчужене право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації у встановленому
законодавством порядку.”;
в) у статті 19:
частину третю викласти в такій редакції:
“При передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення
товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок
визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою, та
не може бути менше ніж 15 років.”;
після частини третьої доповнити двома новими частинами такого змісту:
“У випадку закінчення строку договору оренди земельної ділянки до збору орендарем урожаю
культур, що вирощувалися останнім на такій ділянці, орендар має право на збір відповідного
урожаю, а орендодавець зобов’язаний не чинити перешкод у зборі такого урожаю орендарем.
У випадку, якщо орендодавець знищить чи пошкодить урожай орендаря, який вирощувався на
орендованій ділянці, але не встиг бути зібраним орендарем до закінчення строку договору оренди,
або вчинить будь-які дії, що перешкоджатимуть достиганню/дозріванню вказаного урожаю, то
орендодавець зобов’язаний компенсувати орендарю прямі збитки та упущену вигоду у
п’ятикратному розмірі.”;
частину четверту відповідно вважати частиною шостою;
г) у статті 25:
частину другу після абзацу четвертого доповнити новим абзацом такого змісту:
“у разі закладення на орендованій земельній ділянці багаторічних насаджень, до закінчення строку
договору оренди землі провести культур - технічні роботи або рекультивацію земель, якщо це
передбачено договором оренди”;
доповнити частиною третьою такого змісту:
“Орендарі земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва
зобов’язані забезпечити робочими місцями та стабільним заробітком сільське населення (в
залежності від площі орендованих земель, регіональних особливостей сільгоспвиробництва та
системи розселення), що проживають на відповідній території (рада, район). Мінімальні норми
працевлаштування сільського населення встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Недодержання зазначеного зобов’язання є підставою для розірвання у судовому порядку договору
оренди землі.”;
6) частину другу статті 22 Закону України “Про фермерське господарство”  (Відомості Верховної
Ради України, 2003 р., № 45, ст. 363) викласти в такій редакції:
“2. За рішенням членів фермерського господарства відповідно до закону фермерське господарство
як цілісний майновий комплекс може бути відчужене на підставі цивільно-правових договорів
громадянам України, які мають право на створення фермерського господарства, або фермерським
господарствам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, або Державному
земельному банку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.”;
7) пункт 2 частини другої статті 22 Закону України “Про захист економічної конкуренції”
(Відомості Верховної Ради України, 2001 р., № 12, ст. 64; 2005 р., № 26, ст. 348) доповнити
підпунктом “в” такого змісту:
“в) безпосереднього або опосередкованого набуття прав на землю”;
8) у Законі України “Про іпотеку”(Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 38, ст. 313):
частину сьому статті 5 викласти в такій редакції:
“Предметом іпотеки може бути право оренди, право користування чужою земельною ділянкою
для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою
для забудови (суперфіцій), право користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи
користувачу право будувати, володіти та відчужувати об'єкт нерухомого майна. Таке право
оренди, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право
користування нерухомим майном для цілей цього Закону вважається нерухомим майном.”;
частину другу статті 15 викласти в такій редакції:
“Реалізація переданих в іпотеку земельних ділянок сільськогосподарського призначення у разі
звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на земельних торгах, крім Державного
земельного банка, якому реалізація переданих в іпотеку земельних ділянок здійснюється на
підставі умов укладених іпотечних договорів.”
9) у Законі України “Про землеустрій”(Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 36, ст. 282):
а) статтю 25 викласти в такій редакції:
“Стаття 25. Документація із землеустрою
Документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту або технічної документації.
Види документації із землеустрою:
а) схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель
адміністративно-територіальних одиниць;
б) проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних
одиниць;
в) проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного
фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного призначення та земель водного фонду;
г) проекти землеустрою щодо консолідації земель сільськогосподарського призначення;
ґ) проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств, установ та організацій
д) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок;
е) проекти землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб;
є) проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та
впорядкування угідь;
ж) проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів;
з) проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
и) робочі проекти землеустрою щодо охорони земель;
і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості);
ї) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на
яку поширюються права суборенди, сервітуту;
й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок;
к) технічна документація із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель.
Види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом.”;
б)доповнити статтею 47-1 такого змісту:
“Стаття 47-1. Проекти землеустрою щодо консолідації земель сільськогосподарського
призначення
Проектом землеустрою щодо консолідації земель сільськогосподарського призначення повинні
передбачатись заходи щодо:
а) зміни меж земельних ділянок з метою усунення черезсмужжя, ламаності меж тощо;
б) зміни угідь земельних ділянок сільськогосподарського призначення;
в) визначення земельних ділянок, які передбачається обміняти на рівноцінні земельні ділянки,
самостійне використання яких окремо неможливо або суттєво ускладнює використання інших
земельних ділянок ;
г) об’єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які перебувають у
власності однієї особи;
ґ) формування земельних ділянок під польовими дорогами, які призначені для доступу до
окремих земельних ділянок.
Проекти землеустрою щодо консолідації земель сільськогосподарського призначення включають:
а) завдання на виконання робіт;
б) пояснювальну записку;
в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки
Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про
проведення робіт щодо консолідації земель сільськогосподарського призначення які відповідно до
повноважень, встановлених Земельним кодексом України, розпоряджається земельними
ділянками сільськогосподарського призначення державної або комунальної власності;
г) документи, що підтверджують розмір землеволодінь, земле користувань;
ґ) письмові згоди землевласників (землекористувачів), засвідчені нотаріально на здійснення
заходів передбачених консолідацією земель;
е) відомості про обчислення площ земельних ділянок
д) матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування;
є) експлікація земельних ділянок, які підлягають обміну (із зазначенням власників земельних
ділянок, кадастрових номерів, цільового призначення, нормативної грошової оцінки земельних
ділянок, серії та номерів державних актів, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, що
посвідчують право власності на ці ділянки);
ж) експлікація земельних ділянок, державної чи комунальної власності, формування яких
передбачено проектом (із зазначенням власників земельних ділянок, кадастрових номерів,
експертної грошової та нормативної грошової оцінок, цільового призначення земельних ділянок);
з) експлікація земельних ділянок, межі та/або угіддя яких змінені (з визначенням кадастрових
номерів земельних ділянок, їх існуючих та проектних площ, площ угідь кожної земельної
ділянки);
и) розрахунки розміру відшкодування збитків, завданих у зв’язку із здійсненням заходів,
передбачених проектом, суб’єктам консолідації, а також третім особам;
і) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання;
ї) кадастрові плани земельних ділянок;
й) матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування
земельної ділянки);
к) матеріали погодження проекту землеустрою.”.
5. Кабінету Міністрів України:
у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом:
забезпечити в межах своїх повноважень прийняття нормативно-правових актів, необхідних для
реалізації цього Закону;
привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;
забезпечити приведення міністерствами та іншими центральним органами виконавчої влади їх
нормативно-правових актів у відповідність до цього Закону.
розробити:
порядок визначення механізму встановлення терміну невикористання сільськогосподарських угідь
за цільовим призначенням;
порядок вилучення земельних ділянок за систематичну несплату земельного податку або орендної
плати.
ПОЯСНЮВАЛЬНА ЗАПИСКА
до проекту Закону України  “Про  обіг земель сільськогосподарського призначення”
1. Обґрунтування необхідності прийняття акта
Проект Закону України “Про обіг земель сільськогосподарського призначення” розроблено
відповідно до пункту 14 розділу Х “Прикінцеві положення” Земельного кодексу України, пункту 2
розділу ІІ “Прикінцеві положення” Закону України від 20.11.2012 № 5494-VI “Про внесення змін
до Земельного кодексу України”, на виконання пункту 2 Плану організації підготовки проектів
актів, необхідних для забезпечення реалізації Закону України від 20 листопада 2012 р. № 5494-VI
“Про внесення змін до Земельного кодексу України”, схваленого на засіданні Кабінету Міністрів 3
січня 2012 р. (протокол № 1), та підпункту 200.1 пункту 200 Національного плану дій на 2013 рік
щодо впровадження Програми економічних реформ на 2010 – 2014 роки “Заможне суспільство,
конкурентоспроможна економіка, ефективна держава”, затвердженого Указом Президента
України від 12 березня 2013 року № 128/2013.
Законом України від 20.11.2012 № 5494-VI “Про внесення змін до Земельного кодексу України”,
який набрав чинності 20 грудня 2012 року, внесено зміни у пункти 14 та 15 розділу Х “Перехідні
положення” Земельного кодексу України, згідно з якими до набрання чинності законом про обіг
земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, забороняється
внесення права на земельну частку (пай) до статутних капіталів господарських товариств та не
допускається купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення.
В результаті продовжує діяти мораторій (заборона на відчуження та зміну цільового призначення
земельних ділянок сільськогосподарського призначення), який обмежує права власників
земельних ділянок, закріплені частиною першою статті 90 Земельного кодексу України та статтею
41 Конституції України, у власності яких на сьогодні знаходиться 30,7 млн. га
сільськогосподарських угідь (74 % від площі цих угідь по Україні), в тому числі 27,1 млн. га ріллі
(83,5 % від площі ріллі по Україні).
2.Мета і шляхи її досягнення
Основною метою законопроекту є включення до економічного обігу земель
сільськогосподарського призначення, законодавче закріплення шляхів і правових механізмів
подальшого розвитку відносин сільськогосподарського землекористування і власності на землі
сільськогосподарського призначення на загальноприйнятних у суспільстві засадах, а також зняття
соціальної напруги з земельних відносин у сфері сільськогосподарського землекористування.
Особливістю законопроекту є запровадження національної моделі обігу земель
сільськогосподарського призначення, зорієнтованої на гармонізацію приватних, суспільних та
державних інтересів, посилення ролі держави в сфері обігу земель як консолідатора земель та
дієвого інструменту забезпечення стабільності і ефективності сільськогосподарського
землекористування, удосконалення інституту оренди сільськогосподарських земель.
Найбільш оптимальним способом розв’язання проблем, спричинених діючим мораторієм на
купівлю-продаж сільськогосподарських земель, та досягнення мети законопроекту є
запровадження гнучкого та ефективного державного регулювання обігу земель
сільськогосподарського призначення, із одночасною мінімізацією його потенційно негативних
соціально-економічних наслідків.
Захист законних інтересів власників земельних ділянок досягається через прозорість операцій на
ринку земель, застосування “біржового” механізму купівлі-продажу земельних ділянок,
максимальну поінформованість потенційних покупців сільськогосподарських земель про
пропозиції на ринку земель.
Запобігання спекулятивним операціям та монополізації ринку земель сільськогосподарського
призначення досягається через обмеження площі земель, що може знаходитись у власності однієї
особи; запровадження регресивної шкали державного мита при перепродажі земельних ділянок
сільськогосподарського призначення протягом 10 років з дня укладення договору відчуження;
встановлення вимог до потенційних покупців земельних ділянок.
Підвищенню інвестиційної привабливості та економічної віддачі сільськогосподарських земель,
подоланню наслідків надмірної парцеляції сільськогосподарських земель сприятиме консолідація
цих земель.
З метою уникнення подрібнення земельних ділянок сільськогосподарського призначення під час їх
успадкування великою кількістю спадкоємців чи зміни власника, встановлюється мінімальний
розмір земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка не підлягає поділу.
Для уникнення неконтрольованої зміни цільового призначення та урбанізації
сільськогосподарських земель встановлюється 10 річна заборона на зміну цільового призначення
земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених
пунктів, крім їх відчуження для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності.
Підвищення ефективності сільськогосподарського виробництва досягається за рахунок
консолідації розрізнених ділянок в єдині зручні для обробітку інвестиційно-привабливі масиви.
З метою забезпечення сталого землекористування, раціонального та ефективного використання
земель державної власності запроваджується мінімальний строк оренди земельних ділянок
сільськогосподарського призначення.
Зміцнення продовольчої безпеки країни за рахунок загального збільшення державних земель
досягається через надання державі переважного права на придбання земель
сільськогосподарського призначення, передачу у державну власність земель, що належали до
колективної власності, земель відумерлої спадщини, не витребуваних протягом певного строку
земельних часток (паїв), а також земель, від яких добровільно відмовились або виставили на
продаж їх власники.
3.Правові аспекти
Основними нормативно-правовими актами, що діють у даній сфері правового регулювання, є
Земельний та Цивільний кодекси України.
Реалізація закону передбачає внесення змін до Земельного кодексу України, Цивільного кодексу
України, Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, Законів України “Про оцінку
земель”, “Про оренду землі”, “Про фермерське господарство”, “Про іпотеку”, “Про захист
економічної конкуренції”, “Про захист персональних даних”.
4. Фінансово-економічне обґрунтування
Реалізація акта не потребує додаткових матеріальних та інших витрат з державного та місцевих
бюджетів.
5. Позиція заінтересованих органів
Проект акта потребує погодження з Міністерством аграрної політики та продовольства України,
Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, Міністерством фінансів України,
Міністерством доходів та зборів України, Міністерством юстиції України, Державною службою
України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, Антимонопольним
комітетом України.
6. Регіональний аспект 
Проект Закону не стосується питань розвитку адміністративно-територіальних одиниць.
6-1. Запобігання дискримінації
У проекті Закону відсутні положення, які містять ознаки дискримінації.
7. Запобігання корупції
У проекті акта відсутні правила і процедури, які можуть містити ризики вчинення корупційних
правопорушень.
8. Громадське обговорення 
Проект Закону України “Про обіг земель сільськогосподарського призначення” з 05.04.2013
розміщено на офіційному веб-сайті Держземагентства України з метою проведення громадського
обговорення відповідно до Закону України “Про засади державної регуляторної політики у сфері
господарської діяльності”.
Пропозицій до законопроекту від громадян та юридичних осіб не надходило.
9. Позиція соціальних партнерів
Проект акта стосується соціально-трудової сфери і потребує погодження з уповноваженими
представниками всеукраїнських профспілок, їх об’єднань та всеукраїнських об’єднань організацій
роботодавців.
10. Оцінка регуляторного впливу
Необхідність запровадження цього регуляторного акта передбачена пунктом 15 розділу Х
“Прикінцеві положення” Земельного кодексу України та пунктом 2 розділу ІІ “Прикінцеві
положення” Закону України від 20.11.2012 № 5494-VI “Про внесення змін до Земельного кодексу
України”.
У разі прийняття запропонованого регуляторного акта до економічного обігу буде залучено землі
сільськогосподарського призначення, що позитивно вплине на ринкове середовище та надасть
можливість державі, територіальним громадам, власникам земельних ділянок
сільськогосподарського призначення та земельних часток (паїв) реалізувати конституційне право
щодо вільного розпорядження своєю власністю, гарантоване Конституцією України та Земельним
кодексом України.
Регуляторний акт відповідає вимогам Закону України “Про засади державної регуляторної
політики у сфері господарської діяльності”.
11. Прогноз результатів
Затвердження і практична реалізація Закону України “Про обіг земель сільськогосподарського
призначення” матиме такі позитивні соціально-економічні наслідки:
повноцінна реалізація права приватної власності на земельні ділянки сільськогосподарського
призначення громадянами України;
встановлення об’єктивної ринкової вартості земельних ділянок сільськогосподарського
призначення у процесі їх економічного обігу та зростання капіталізації землі;
збільшення інвестиційних можливостей аграрного сектора, зокрема, через розвиток іпотечного
кредитування під заставу земель сільськогосподарського призначення;
раціональний перерозподіл земель сільськогосподарського призначення та оптимізація їх
використання;
підвищення рівня мотивації праці через поєднання в особі громадянина України власника землі та
виробника сільськогосподарської продукції;
забезпечення прозорості операцій із землею;
підвищення економічного благополуччя населення, створення на селі міцного економічно
активного середнього класу;
поступове повернення у державну власність земель, які не мають ефективних власників.
Проект Закону України “Про обіг земель сільськогосподарського призначення” спрямований на
остаточне завершення створення ринкових передумов для залучення земельних ділянок
сільськогосподарського призначення до економічного обігу.
Голова Державного агентства
земельних ресурсів України
Аналіз регуляторного впливу до проекту Закону України
“Про обіг земель сільськогосподарського призначення”
1. Визначення проблеми, яку передбачається розв’язати шляхом державного регулювання
З 20.12.2012 року набув чинності Закон України № 5494-VI від 20.11.2012 року “Про внесення
змін до Земельного кодексу України”, згідно з яким до набрання чинності законом про обіг земель
сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, забороняється внесення
права на земельну частку (пай) до статутних капіталів господарських товариств та не
допускається:
а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та
комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб;
б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового
призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та
юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок,
виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого
селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну
земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу)
земельних ділянок для суспільних потреб.
Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського
призначення та земельних часток (паїв) відповідно до положень пункту 15 розділу Х “Прикінцеві
положення” Земельного кодексу України запроваджується за умови набрання чинності законом
про обіг земель сільськогосподарського призначення.
В результаті продовжує діяти мораторій (заборона на відчуження та зміну цільового призначення
земельних ділянок сільськогосподарського призначення), який обмежує права власників
земельних ділянок, закріплені частиною першою статті 90 Земельного кодексу України та статтею
41 Конституції України, у власності яких на сьогодні знаходиться 30,7 млн. га
сільськогосподарських угідь (74 % від площі цих угідь по Україні), в тому числі 27,1 млн. га ріллі
(83,5 % від площі ріллі по Україні).
Неминучим наслідком дії мораторію стали “тінізація” ринку землі, високий рівень корупції,
соціальна недовіра, відсутність соціальної справедливості при розподілі земельної ренти, швидка
монополізація відносин сільськогосподарського землекористування агрохолдингами, соціально-демографічна деградація села, маргіналізація сільського населення тощо.
За час проведення земельної реформи, яка триває в Україні з 1991 року, відбулася демонополізація
державної власності на землю, проведена реорганізація сільськогосподарських підприємств.
Об’єктом реформування стали землі майже 12 тисяч господарств, а 7 мільйонів селян набули
права на земельну частку (пай) загальною площею майже 28 мільйонів гектарів. Більше 7
мільйонів громадян отримали земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства
на площі 2,6 мільйона гектарів, створено майже 42 тисячі фермерських господарств, яким
передано 4,3 мільйона гектарів земель.
Розподіл сільськогосподарських земель серед колишніх працівників колективних
сільськогосподарських підприємств призвів до їх парцеляції (подрібнення), що не створило умов
для сталого соціально-економічного розвитку аграрної сфери та розвитку індивідуальних
(сімейних) форм ведення сільського господарства.
Також досить розпорошеними опинилися і землі державної власності.
Парцеляцією земель розірвано єдині екологічні комплекси, юридично відокремлено
сільськогосподарські угіддя від водних і лісових угідь, а також від інфраструктурних об’єктів.
Нераціональні розміри землеволодінь, черезсмужжя, вкраплення дрібних ділянок інших власників
у сформовані масиви земель агрогосподарств стримують оптимізацію сільськогосподарського
землеволодіння та землекористування та не дають можливості поліпшити технологічні умови
використання сільськогосподарських земель.
Гостро постає питання охорони земель. Щороку близько 2 мільйонів гектарів орних земель не
використовуються внаслідок володіння ними найменш економічно активної частини сільського
населення, пенсіонерів та осіб передпенсійного віку, а також отримання земельних ділянок
сільськогосподарського призначення у спадщину особами, що проживають у містах та навіть
інших країнах.
Близько двох третин договорів оренди на земельні ділянки сільськогосподарського призначення
використовуються товаровиробниками на підставі договорів оренди, що укладені на строк до 5-6
років, що не сприяє ефективному господарюванню на землі, здійсненню видатків на заходи з
охорони земель. А це призводить до зростання площ земель, що зазнали впливу ерозії. Більше 30%
земель охоплені тією або іншою формою ерозії.
Внаслідок неможливості іпотечного кредитування сільського господарства під заставу земельних
ділянок сільськогосподарського призначення, низька інвестиційна привабливість української
аграрної економіки.
Розв’язання цих та інших проблем, спричинених діючим мораторієм на купівлю-продаж
сільськогосподарських земель, потребує прийняття Закону України “Про обіг земель
сільськогосподарського призначення”.
2. Цілі державного регулювання
Головними цілями державного регулювання є залучення до економічного обігу земель
сільськогосподарського призначення, із одночасною мінімізацією його потенційно негативних
суспільно-економічних наслідків, забезпечення реалізації конституційних прав громадян,
насамперед селян – власників земельних часток (паїв), щодо вільного розпорядження своєю
власністю, гарантованих Конституцією України та Земельним кодексом України, встановлення
реальної ціни земель сільськогосподарського призначення у процесі їх обігу, законодавче
закріплення шляхів і правових механізмів подальшого розвитку відносин сільськогосподарського
землекористування і власності на землі сільськогосподарського призначення на
загальноприйнятних у суспільстві засадах, а також зняття соціальної напруги з земельних
відносин у сфері сільськогосподарського землекористування.
3. Визначення та оцінка альтернативних способів досягнення встановлених цілей
У цьому випадку альтернативних способів досягнення встановлених цілей не існує, оскільки
необхідність запровадження цього акта передбачена пунктом 15 розділу Х “Прикінцеві
положення” Земельного кодексу України та пунктом 2 розділу ІІ “Прикінцеві положення” Закону
України від 20.11.2012 № 5494-VI “Про внесення змін до Земельного кодексу України”.
В інший спосіб, такий як збереження чинного регулювання, розв’язати існуючі проблеми та
досягти цілей державного регулювання не можливо.
4. Механізми і заходи, що пропонуються для розв’язання проблеми
У разі прийняття Закону України “Про обіг земель сільськогосподарського призначення” до
економічного обігу будуть включені земельні ділянки сільськогосподарського призначення,
законодавчо закріплені шляхи і правові механізми подальшого розвитку відносин
сільськогосподарського землекористування і власності на ці землі, запроваджено гнучке та
ефективне державне регулювання обігу земель сільськогосподарського призначення, із
одночасною мінімізацією його потенційно негативних соціально-економічних наслідків, а саме:
– захист законних інтересів власників земельних ділянок досягається через прозорість операцій на
ринку земель, застосування “біржового” механізму купівлі-продажу земельних ділянок,
максимальну поінформованість потенційних покупців сільськогосподарських земель про
пропозиції на ринку земель;
– запобігання спекулятивним операціям та монополізації ринку земель сільськогосподарського
призначення досягається через обмеження площі земель, що може знаходитись у власності однієї
особи; запровадження регресивної шкали державного мита при перепродажі земельних ділянок
сільськогосподарського призначення протягом 10 років з дня укладення договору відчуження;
встановлення вимог до потенційних покупців земельних ділянок;
– підвищенню інвестиційної привабливості та економічної віддачі сільськогосподарських земель,
подоланню наслідків надмірної парцеляції сільськогосподарських земель сприятиме консолідація
цих земель;
– з метою уникнення подрібнення земельних ділянок сільськогосподарського призначення під час
їх успадкування великою кількістю спадкоємців чи зміни власника, встановлюється мінімальний
розмір земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка не підлягає поділу;
– для уникнення неконтрольованої зміни цільового призначення та урбанізації
сільськогосподарських земель встановлюється 10 річна заборона на зміну цільового призначення
земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених
пунктів, крім їх відчуження для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності;
– підвищення ефективності сільськогосподарського виробництва досягається за рахунок
консолідації розрізнених ділянок в єдині зручні для обробітку інвестиційно-привабливі масиви;
– з метою забезпечення сталого землекористування, раціонального та ефективного використання
земель державної власності запроваджується мінімальний строк оренди земельних ділянок
сільськогосподарського призначення;
– зміцнення продовольчої безпеки країни за рахунок загального збільшення державних земель
досягається через надання державі переважного права на придбання земель
сільськогосподарського призначення, передачу у державну власність земель, що належали до
колективної власності, земель відумерлої спадщини, не витребуваних протягом певного строку
земельних часток (паїв), а також земель, від яких добровільно відмовились або виставили на
продаж їх власники.
5. Можливості досягнення визначених цілей у разі прийняття регуляторного акта
У разі прийняття акта буде досягнута визначена ним ціль.
Показником досягнення визначених цілей у разі прийняття запропонованого регуляторного акта
буде залучення до економічного обігу земель сільськогосподарського призначення, що
забезпечить можливість реалізації конституційних прав власників земельних ділянок
сільськогосподарського призначення та земельних часток (паїв), щодо вільного розпорядження
своєю власністю, гарантованих Конституцією України та Земельним кодексом України.
Реалізація запропонованого регуляторного акта не потребує додаткових матеріальних і фінансових
витрат з державного та місцевих бюджетів. Для виконання вимог розробленого проекту
регуляторного акта достатньо наявності матеріально-технічної бази та людських ресурсів.
Ризику впливу зовнішніх факторів на дію регуляторного акта немає.
6. Очікувані результати прийняття акта
Прийняття Закону України “Про обіг земель сільськогосподарського призначення” і практичне
впровадження закріплених у ньому норм дозволить:
забезпечити інтереси держави як представника народу України при включенні
сільськогосподарських земель до економічного обігу;
підвищити ефективність сільськогосподарського виробництва шляхом виключення спекулятивних
операцій на ринку цих земель;
припинити незаконне використання сільськогосподарських земель без належних правових підстав
(землі відумерлої спадщини, не витребувані паї, запроектовані польові шляхи тощо);
досягти стале землекористування за рахунок проведення консолідації сільськогосподарських
земель;
підвищити інвестиційну привабливість аграрного сектору та економіки України в цілому.
Опис прогнозованих вигод та витрат у разі прийняття регуляторного акта
Об’єкт впливу Вигоди Витрати
Держава Усунення законодавчих
прогалин у питаннях обігу
земельних ділянок
сільськогосподарського
Додаткові витрати відсутні
призначення;
– створення на селі міцного
економічно активного
середнього класу;
– поступове повернення у
державну власність земель, які
не мають ефективних власників.
Органи місцевого
самоврядування
Можливість придбання земель у
комунальну власність
(наприклад, для організації
громадських пасовищ, зелених
зон, кладовищ тощо);
– набуття реальних гарантій
зайнятості населення через
законодавче закріплення
мінімальних норм зайнятості на
одиницю площі
сільськогосподарських угідь;
– подолання конфлікту інтересів
територіальної громади і
сільськогосподарського
товаровиробника за рахунок
поступового переходу значної
частини агровиробництва в руки
місцевого населення.
Додаткові витрати відсутні
Громадяни Можливість реалізувати своє
конституційне право на вільне
розпорядження власними
земельними ділянками
сільськогосподарського
призначення.
1) Власники паїв (у тому числі
міські жителі – спадкоємці), які
з різних причин не можуть
та/або не хочуть вести на них
самостійне
сільгоспвиробництво, матимуть
можливість як передати їх в
оренду сільськогосподарському
виробнику, так і законно
продати їх за максимально
Додаткові витрати відсутні
Додаткові витрати відсутні,
оскільки такі громадяни
матимуть можливість придбати
у власність земельні ділянки на
кредитні гроші на умовах
іпотеки
вигідну ціну (державі,
територіальній громаді або
громадянинові України).
2) Економічно активна частина
сільського населення, яка має
бажання переважно власною або
сімейною працею вести на землі
самостійне товарне
сільськогосподарське
виробництво, матиме
можливість придбати у
власність сільськогосподарські
землі (в межах встановлених
лімітів) для цих цілей.
Суб’єкти господарювання Отримають можливість:
– продажу земельних ділянок
сільськогосподарського
призначення іншим особам,
– передачі в заставу (іпотеку)
земельних ділянок
сільськогосподарського
призначення та права на них для
отримання банківського
кредиту;
будувати довгострокові орендні
відносини безпосередньо з
державою, отримуючи додаткові
гарантії стабільності свого
бізнесу як за рахунок
кількісного зменшення
орендодавців, так і за рахунок
легалізації відносин з оренди не
розпайованих в натурі земель
колективної власності
(запроектовані польові дороги,
невитребувані паї, господарські
двори тощо), земель відумерлої
спадщини.
Додаткові витрати відсутні
Від впровадження регуляторного акта негативних результатів не очікується.
Регуляторний акт відповідає вимогам Закону України “Про засади державної регуляторної
політики у сфері господарської діяльності”.
7. Обґрунтування строку чинності акта
Обмежень строку дії регуляторного акта немає, що надасть змогу розв’язати проблеми та
досягнути цілей державного регулювання.
8. Показники результативності акта
Основні показники результативності акта:
надходження до державного та місцевих бюджетів збільшуватимуться за рахунок надходжень від
сплати державного мита за посвідчення операцій з купівлі-продажу земельних ділянок
сільськогосподарського призначення приватної власності;
кількість суб’єктів господарювання, на яких поширюється дія регуляторного акта, є необмеженою;
дія регуляторного акта поширюватиметься на фізичних та юридичних осіб, які мають у власності
та/або у користуванні земельні ділянки сільськогосподарського призначення, та/або бажають
придбати у власність чи користування такі земельні ділянки, органи виконавчої влади та органи
місцевого самоврядування, уповноважені приймати рішення про відчуження земельних ділянок
державної чи комунальної власності, або прав на них;
розмір коштів, що витрачатимуться суб’єктами господарювання та/або фізичними особами, не
збільшуватиметься;
рівень поінформованості визначається на високому рівні.
9. Визначення заходів, за допомогою яких здійснюватиметься відстеження результативності акта
Базове відстеження здійснюється до дня набрання чинності регуляторним актом з метою оцінки
стану суспільних відносин, на врегулювання яких спрямовано дію акта.
Повторне відстеження здійснюється через рік після набрання чинності актом або більшістю його
положень, але не пізніше ніж через два роки, з метою оцінки ступеня досягнення цим актом
визначених цілей. Установлені показники результативності акта порівнюються із значеннями
аналогічних показників, що встановлені під час базового обстеження.
У разі надходження пропозицій і зауважень, які заслуговують на увагу, або виявлення
неврегульованих і проблемних питань шляхом аналізу якісних і кількісних показників дії цього
акта, ці питання будуть урегульовані шляхом внесення відповідних змін.
Періодичне відстеження здійснюється раз на три роки, починаючи з дня виконання заходів з
повторного відстеження. Установлені кількісні та якісні значення показників результативності
акта порівнюються із значеннями аналогічних показників, що встановлені під час повторного
відстеження.
Базове, повторне та періодичне відстеження здійснюється на основі показників і даних,
визначених під час проведення аналізу регуляторного акта.
Голова Державного агентства
земельних ресурсів України С.М. Тимченко